У батька виявили маніакальну депресію у 1967 році.
Він вештався навколо Кембриджу з фальшивою бородою
і називав себе Ісусом Джоном Гарвардом.
Коли він одужав, почав працювати на телебаченні в Бостоні.
Там він зустрів мою матір. Він підійшов до неї і сфотографував.
На першому побаченні він узяв її у поїздку по Новій Англії
і розповів їй усе про свої нервові припадки.
Їй було байдуже. Вона сказала, що це був божевільний час.
Половина її знайомих були божевільними.
Тож вони одружилися, й у них з'явився я.
А потім моя сестра.
Ми були щасливі. Я знаю, це ще не кінець.
Так завжди буває.
1978 рік
- Тату! Нам треба йти до школи! - Не сьогодні, ми святкуємо.
- Святкуємо що? - Я звільнився.
Про що це ти? Ти ж щойно отримав цю роботу.
Любі, озирніться навкруги.
Ми вийшли з будинку у цей прекрасний світ.
- А з роботою що сталося? - Типова політика на робочому місці.
Не знаю, хто кого першим штовхнув.
Так або інакше, я побився з моїм босом. Забудь про це.
Давайте пошукаємо гриби і зробимо омлет для мами.
Мама знає, що тебе звільнили?
Це чарівно.
Мама буде така щаслива, що я не пустив вас до школи.
Сідайте в машину, дівчатка.
Мегі. Ти куди? Що ти робиш?
- А навіщо валізи? - Сідайте.
Мегі.
Я не божевільний, усе добре. Я щойно витягнув каное.
Я подумав, що ми можемо попливти до парку Лінкольна і влаштувати пікнік.
- А не занадто холодно для пікніка? - Мегі!
Я чоловік. Чоловіки люблять жити вільно.
Ми для цього живемо, Мегі. Щоб полювати і злучатися.
Ось що ми робимо. Ось навіщо нам яйця.
Усе добре, усе добре.
Усе буде добре.
Пробач.
Він сидить на землі в одних плавках.
Ваш батько зараз хворий. Він не в собі.
Схоже, він замерз.
Дівчатка, подивіться на мене.
Я не хочу, щоб ви розповідали про це вашим друзям або вчителям.
Ми знаємо, що тато хороша людина і ніколи не зробив би нам боляче,
але людям важко це зрозуміти.
І це дуже сумно.
Любий тату, я сьогодні гуляла по лісу і попрощалася.
Любий тату, мамі довелося продати машину, але ми підемо в "Дері Куїн".
Мене дратує, що нам потрібно переїжджати в міську квартиру.
Я занурила ванільне блюдце в шоколад. Така смакота.
Мама каже, що богема скінчилася, чого я не розумію,
але думаю, що це про заробляння грошей.
- Нескінченно тебе любимо... - Фейт Фетер Стюарт.
Амелія Лаванда Стюарт.
Малятка.
Привіт.
Хочете побачитися з татом? Уперед. Зустрічайте тата.
Лялечка.
Великі лялечка.
І мені набагато краще.
- Так? - Так.
Твій живіт і правда великий.
Це все ліки, які вони мені дають. Це не боляче. Удар.
- Я... - Давай.
Вріж. Ісусе.
- Гаразд. - Обережніше.
Не треба таке робити, як маг Гаррі Гудіні,
адже так вони його вбили.
- Привіт, красеню. - Я приніс тобі квіти.
- Ти така гарна. - Тату.
Ви схожі на вашу маму.
Тобі допомогти?
Добре.
Як ти почуваєшся?
- Почуваюся прекрасно. - Ти виглядав краще тиждень тому.
- Вони міняють препарати? - Так випробовували щось нове на мені.
- Це... Я хочу сісти. - Добре.
- Я хочу бути вдома з моєю сім'єю. - Добре.
- Ти будеш, тату. - Я люблю вас.
- Ми любимо тебе. - Я теж люблю тебе, тату.
- Дякую. - Я теж тебе люблю.
Через шість тижнів
Ліхтарі на даху світять у наше вікно вночі занадто сильно.
- Я не можу заснути. Ясно, як удень. - Ми повісимо штори.
Мама, це величезні прожектори.
Неначе, у в'язниці.
Амелія, я теж хотіла би залишитися в селі,
але в Садбері хорошої роботи немає.
- Твоя робота тут не хороша. - Я знайду кращу.
- Чому тато не може жити з нами? - Ненавиджу зустрічі в притулках.
- Майже так само погано, як в лікарні. - Тато відновлюється після зриву.
Він краще готує, ніж ти.
Фейт.
- Що це? - Це квітка. Вона красива.
Мій тато тут живе?
Як ти дізналася, де я? Ти прийшла пішки зі школи?
- Так який твій план? - Який мій план?
Мій план -
вибратися з цього гуртожитку.
- Це пункт перший. - Мені подобається.
Потім я знайду роботу і житло.
І тоді ви дівчатка зможете прийти в гості і залишитися на ніч,
і я зроблю млинці на сніданок і на обід.
А потім я повернуся до тебе,
Фейті і мами.
Тобто, якщо мама прийме мене.
Почуваюся, як Люсі, що відвідує містера Тумнуса.
О, це найприємніші слова, які мені коли-небудь казали.
Мама каже, що в тебе проблема зі спиртним.
Я думаю, якби ти припинив пити і приймати свій літій,
то мама дозволила б тобі повернутися додому.
Ти думаєш, що мама поділилася б з тобою таким?
Так.
Давай повернемося до Люсі і містера Тумнуса?
- Ці теж. - Добре.
"Келлер Бразерс".
- Гей. Тебе. Ніяких особистих дзвінків. - О, пробач.
- Це робота. - Гаразд, гаразд.
Вибачте за це. Даруйте, вибачте.
- Алло? - Це я.
Амелія прийшла відвідати мене в гуртожитку сьогодні. Усе чудово.
Я відвезу її додому у квартиру.
- Як вона дісталася туди? - Пішки.
Цілу дорогу зі школи?
Я знаю. Думаю, треба спробувати знайти лікаря, щоб побалакав з нею.
У неї так добре виходить.
- Це фантастика! - Це чудово, люба.
- Як робота? - О, робота.
Не можу повірити, що я це роблю.
- Забула про пральню. - Ми все заберемо.
Фейті.
- І вершковий шпинат. - Я просто обожнюю шпинат.
- Вершкові ласощі смачні. - Привіт.
- Привіт.
- Ви ходите в школу Лінкольні? - Ні, ми ходимо до Пібоді.
Пібоді - краща державна школа в нашому місті.
Ми не в районі школи Пібоді.
Якщо живете тут, передбачається, що ви ходите до школи Лінкольна,
школу, яка повністю, на 100 відсотків жахлива.
Якщо тільки вам не подобаються стусани під зад від ірландських діток.
- Я не хочу стусанів. - Люба, ніхто не хоче.
Гаразд, ми йдемо до Пібоді.
Ви не зможете. Це незаконно і нечесно.
Це несправедливо. Вас посадять у в'язницю.
Бувай.
А якщо хтось запитає у мене, де я живу? Я не хочу брехати.
Пібоді - краща державна школа в місті.
- Мені все одно. Я не хочу брехати. - Тобі і не треба.
- Мама бреше. - Я не хочу ходити до Лінкольну.
- Вони сказали, нас битимуть. - Не хвилюйтеся про це.
- Я навчу вас битися. - А якщо учитель з'ясує, що я брешу?
Міс Хендрікс любить вас. Ви - її кращі учениці.
Вони сказали, що ірландські дітки нас штовхатимуть.
- Вас не будуть... - Хто це сказав? Ви штовхатимете.
Якщо так сильно хотіла, щоб ми пішли до школи Пібоді,
чому ми не переїхали у район школи Пібоді?
Амелія, тому, що ми не можемо це собі дозволити.
Нам пощастило, ми знайшли квартиру з субсидією.
- Але татова сім'я така багата. - Так, але в нас немає грошей.
Я посилаю резюме щодня і нічого не отримую у відповідь.
Я щойно витратила свої останні 12 доларів.
Дівчатка, ви хочете бути бідними і отримати погану освіту?
Друге буде хто-небудь?
Дякую, Кем, за цей чудовий обід.
Так могло б бути кожного вечора.
Це було б чудово, але мені потрібен чоловік, а не дружина.
Я хотів би бути чоловіком, але моя дружина не дозволяє мені.
Твоя дружина дозволила б, якби ти зробив можливим те,
- ...щоб вона була твоєю дружиною. - Він хоче, щоб вона була дружиною,
та вона примушує себе бути чоловіком, що змушує мене бути дружиною.
ГАРВАРДСЬКА ШКОЛА БІЗНЕСУ Заява про вступ
Уортон, Школа бізнесу Програма магістрат
ВХІД ЗАБОРОНЕНО
Що він сказав?
Сказав, що ми не живемо в районі школи Пібоді,
і що ти і Фейт повинні ходити до Лінкольну.
- Мені так шкода, мама. - Люба, не треба.
О, ні, не плач. Не вибачайся перед мною.
Він запитав, де ми жили, а я не знала, що сказати.
Я знаю, я знаю. Ти правильно поступила.
Я ніколи не хотіла, щоб ви брехали.
Він сказав, що те, що ми робимо - це незаконно.
Я знаю. Я просто...
Я просто не подумала, люба.
Я хотіла, щоб ти і Фейт вчилися в кращій школі.
А що коли Фейті поб'ють, і це все через мене?
Фейт не поб'ють. Вона кусається.
Спальні мішки, піжами, плюшеві іграшки, книги,
зміна одягу, про що я забуваю?
- Зубні щітки. - Я купив зубні щітки,
вони можуть лишити їх у мене. Я знайшов ці картонні коробки.
Я встановлю їх як ліжка. Вони збожеволіють.
Вони такі раді. Хочеш чаю?
Так, будь ласка. А вдень вони можуть розсунути коробки,
- ...і зробити ляльковий театр. - Ви гарно проведете час.
- Хочеш тост? - Будь ласка.
Тепер, коли я придбав власне місце,
я щасливий бути поблизу, і забрати дітей у будь-який час,
- ...щоб вони залишилися в мене. - Дякую.
Є й для тебе кімната.
Просто пожартував.
Поки ти не будеш готова.
О, хороший чай. Кем?
Я поступила до школи бізнесу.
Мегі Стюарт, ти незрівнянна.
Мені б цієї буржуазної енергії з Середнього Заходу.
Навчання в окрузі Колумбія.
Почекай, ти не можеш забрати дівчаток у Нью-Йорк.
Ні, звісно ні. Я не можу дозволити собі навіть квартиру в Нью-Йорку.
Як щодо дівчаток?
Добре. Ось моя пропозиція.
Я отримаю ступінь за 18 місяців, якщо я здам літню сесію.
А мама Дженні може здати мені кімнатку в її квартирі.
Так що я їду в Нью-Йорк, а ти залишайся тут
з дівчатками в квартирі і піклуйся про них.
- Я? - Так, ти.
Ти сумуєш за ними. А вони сильно сумують за тобою, Кем.
Я отримаю ступінь Магістра з управління бізнесом за 18 місяців,
а потім я повернуся у Бостон, отримаю роботу і буду тут жити.
- Але я маю на увазі... Так. - Так.
- Я знаю, що це занадто. - Ні, ні, ні.
Але...
Навіть доктор сказав, що це було б...
Ні, я вважаю, що було б добре для мене мати якусь мету.
Рутина важлива для тебе. Доктор сказав, це те, що тобі треба.
Так, так, рутина.
- Поставити їжу на стіл. - Так.
Відвести їх до школи щоранку, покласти в ліжко щовечора,
переконатися, що вони почистили зуби і розчесали волосся, двічі на день.
Пральня.
Господи, як багато справ.
Кем, це багато.
Але ми сповзаємо все глибше і глибше до ями.
Кем, я повинен щось робити.
- Ти розумієш? - Я знаю, ти права.
Нова школа, звісно, їм здасться реформаторською.
Це дисципліна.
Ми з тобою вчилися в хороших школах, у нас були уроки фортепіано.
У мене ніколи не було.
Але ти навчився фехтувати, їздити на лижах і грати в шахи...
Я ніколи не ходив на уроки. Моя сім'я учила мене.
Суть в тому, Кемерон, ти й я, ми мали кращу освіту,
- ...і я хочу цього для наших дітей. - І я теж,
- ...але 18 місяців, так багато рутини. - Ти зможеш.
І я буду кожен уїк-енд тут, щоб допомогти тобі.
- Кожен уїк-енд? - Кожен уїк-енд.
- І ти залишишся тут, з нами? - Звісно. Так.
Ми знову будемо як сім'я?
Так.
Я боюся, що нам треба втрутитися від імені нашого сина й сказати ні.
- Він не впорається з завданням. - Я знаю, він впорається.
Доктор каже, що мені треба більше відповідальності, не менше.
Але ти чоловік. Навіть якби ти зміг,
- ...навіщо тобі це? - Не звалюй це на себе.
Ми зустрічалися з д-ром Уенделлом.
Він сказав, що Кем чудово відновився після свого зриву,
він думає, що він може це зробити.
Це щось подібне до фемінізму?
Ми живемо на рівні бідності. Дівчатка ходять в жахливу школу.
Наші діти вивчилися в кращих школах, це не так багато дало.
- Наші діти чудові. - Абсолютно так.
Але не самостійні.
Що ж, Мюррей, не забувай, як і ми.
Те, що робить Мегі - чудово.
Я згоден. Дуже похвально.
У нас немає сімейного срібла або коштовностей, які могли б продати?
- Цим навіть не заплатити за їжу. - Ні, ні.
Мегі Стюарт, ви не можете залишити свою сім'ю.
Поліна, я у відчаї. У нас немає грошей.
- Ось. Як... Що це? - Ми зробили це за 45 хвилин.
Якщо поставиш це сюди, то буде більше місця на все інше.
Навіщо він все переставляє? Перед цим було все прекрасно.
- Треба їхати, попереду пробка. - Я знаю, що пора вирушати.
Я просто попрощаюся з дівчатками. Вибач, Пітер.
Не будь такою злою.
Не засмучуйся. Люба.
- Хто цей хлопець? - Він кузен Керол Веббер.
Він повертається до Нью-Йорку до мами.
- Він повезе тебе? - Так буде краще.
Іди сюди. Зроби фото.
- Гей! - Ну ж бо, Кем.
Мама любить вас.
- У нас є щось... - Гаразд.
...на згадку про матір.
Фейті, послухай свою матір.
- Посміхніться. - Гей!
Переконайся, що твоя сестра розчесала волосся.
Ти прощаєшся з дочками. Який байдужий гад сигналитиме?
Усе добре.
Усе нормально, я знаю. Дякую. Це важливо. Дякую.
Не варто вдячності.
Шкода тільки, що я одягнувся, як великий зелений жук.
Іди. Серйозно. Поки я не вибив лайно з цього хлопця.
- Ось. Дякую. - Дуже дякую.
- Дівчатка. - Я знаю, я знаю.
Скажіть до побачення. Скажіть до побачення вашій матері.
Іди, люба.
- Це моя дружина. Ми любимо тебе. - Я люблю вас.
- Ми любимо тебе. - Бувай.
Бувай!
- Мій брат займався сексом у фургоні. - О, Боже.
Нам доведеться часто зупинятися. У мене маленький сечовий міхур.
Мегі! Мегі!
Зверніть на бульвар Уілбер Крос!
- Коли ми пішли до Тома і Джулії... - Кем!
- ...на весілля Лінди. - Що?
Пам'ятаєш? Пам'ятаєш, Мегі?
Збиралися до Тома і Лінди на весілля, боялися, що запізнимося,
і поїхали по об'їзній і дісталися вчасно?
- Бульвар Уілбер Крос. - Я не упевнена, чи згадаю.
У Нью Хейвен. Гей! Я уб'ю тебе!
У Нью Хейвен, перетинаєш 34-у вулицю на захід до Уілбер Крос.
- Добре. - Вона переходить у бульвар Мерітт.
- Добре. Добре. - Ти можеш об'їхати Бриджпорт.
- І дерева удвічі зеленіші. - Бувай!
- Я люблю тебе! - Хто це був?
Ми могли б піти в кіно.
Ми могли б поїхати на острів Плюм і пошукати каміння з морського скла.
Чи піти в Музей витончених мистецтв, подивитися на портрет прадіда.
Чому його портрет висить у музеї?
Тому що дуже відомий художник Джон Сінгер Сарджент його намалював.
- Навіщо? - Навіщо?
Ви не знаєте, хто ми?
Ось тут виросла ваша прабабуся Гага.
- У цілому домі? - У цілому.
Це найбільший будинок на Бікон Хілл.
Спроектований Булфінчем, знаменитим архітектором.
Як вони стали такими багатими?
Через залізниці.
Ваш прапрадід колись був найбагатшою людиною в Бостоні.
Як же ми стали такими бідними?
Що ж, усі гроші поклали у трастовий фонд.
Ніхто не міг їх чіпати.
За винятком вашої прабабусі.
Вона усім розпоряджається і вирішує, коли давати, кому й скільки.
Важко пояснити.
- Хочете побачити, як там всередині? - А нам дозволять?
Ми ж не можемо просто постукати у двері до людей.
Люба, це Бостон. Вони практично чекають на нас.
Ваша прапрабаба і прапрадід
розважали короля і королеву Англії.
За цим столом королева Англії вдавилася курячою кісточкою,
коли була тут.
- Містер Фабріні зараз буде. - Дякую.
Нагорі тут є танцзал,
і вони влаштовували величезні фантастичні бали...
- Чим я можу допомогти вам? - Привіт. Кем Стюарт.
Моя прабабуся виросла в цьому будинку,
- і ...я хотів показати моїм дівчаткам. - Мені шкода.
Це мій будинок. Я не проводжу тури.
Містер Фабріні, цей будинок належав моїй сім'ї більше п'яти поколінь.
Мій прапрадід народився в будинку на другий день Різдва в 1832 році.
І ваш прапрадід проводив би екскурсії кожному, хто приходив?
Звісно. Особливо, якщо вони мають особистий зв'язок
до того, що було п'ять поколінь назад.
- Тоді він людина краща за мене. - Краща, ніж я.
Очевидно, ви не в настрої сьогодні,
тоді я повернуся іншим разом, щоб показати моїм дочкам те,
на що вони мають законне право. Авжеж, містер Фабріні.
- Який сором. - Не бентежтеся.
- Йому повинно бути незручно. - Ні!
Тобі повинно бути незручно.
Мені? Я не збентежений. Цей мужик йолоп.
Це ти йолоп.
Ми хочемо, щоб ти приїхала додому.
Я буду вдома за 12 днів.
Ми хочемо, щоб ти була вдома прямо зараз.
Люба, я знаю, що це великі зміни. Я знаю.
Чому ти не прийдеш додому в п'ятницю?
Ти сказала, будеш удома кожен уїк-енд.
Ось що ти сказала.
Я знаю, але в мене реєстрація і курс лекцій.
До наступних вихідних не так далеко. Я люблю тебе.
- Я тебе теж люблю. - Ми тебе теж любимо.
Бувайте, дівчатка. Бувайте.
Тату. Тату. Тату.
Тату, прокидайся. Прокинься. Прокинься.
Тату. Прокинься. Ми проспали.
І ми запізнимося до школи.
Швидко. Амелія, не забудь свій рюкзак.
Ми прогавимо ліфт.
Почекайте! Почекайте!
- Добрий ранок. Дякую. Почекайте. - Авжеж.
- Ви друг Мегі. - Так.
- Привіт. Кем. - Привіт. Бекка. Мати Кайла.
Дуже приємно. Приємно познайомитися. Амелія, ходімо.
- Ненавиджу спізнюватися до школи. - Не хвилюйся, не спізнитеся.
Візьми сніданок. Найважливіша їжа дня.
- Амелія, ходімо. - Я повинна сказати,
що мій колишній чоловік ніколи так не зробив би, як ви. Це так вражає.
- Ви впевнені? - Абсолютно.
Більшість чоловіків були б вихолощені,
якби дружина стала годувальником сім'ї.
Дякую.
Гаразд. Вперед, вперед. Ви спізнитеся.
Я люблю вас!
Хочете, щоб я забрав вас?
- Ні! - Ні!
- Я буду тут о третій. - Ні!
Що...
Що за чортівня?
Де ти був? Ти сказав, що забереш нас о третій.
Машина не завелася.
Дівчатка, хочете навчитися ремонтувати карбюратор у "Форда"?
Треба дві викрутки. Ви могли б зробити це разом.
- Ні. - Не варто.
Просто не будьте безпорадними.
Коли я полагоджу двигун, ми поїдемо на цій штуці в Мексику.
- Хто це? - Рут Енн.
- Не знайомся. - Чом би й ні?
Ти надто багато говориш і...
Я доброзичливий. Ви не хочете познайомитися з сусідами?
Ми живемо в світі, де є і інші люди.
- Привіт. Кем Стюарт. - О, так, Мегі казала мені.
Ласкаво просимо у Вейланд Манор, я Рут Енн Маккей.
- Привіт, дівчатка. - Привіт.
- Допомогти вам з вашими сумками? - Ви жартуєте?
- Відступіться, Рут Енн. - Дякую.
Бачите, дівчатка? Люди цінують трохи доброти.
Я це і кажу.
Я візьму це. Добре.
- Привіт. Кем Стюарт. - Привіт.
- Привіт. Кем Стюарт. Я новенький. - Хто це був?
Привіт. Кем Стюарт. Я новенький у будинку.
- Квартира 32. - Ласкаво просимо.
Ось сюди.
Вам допомогти розкласти їх?
О, ні, все чудово. Просто залиште сумки.
Ви впевнені? Ми щасливі вам допомогти.
Ні, ви і так дуже допомогли. Дякую.
Авжеж. Вам що-небудь пересунути? Стіл, абощо?
Ні, мене влаштовує мій стіл.
Переміщення освіжають простір.
Ні, дякую вам. Мені треба готувати обід, так що вибачите.
Авжеж. Нарізати цибулю чи ще що-небудь?
Я не буду готувати з цибулею сьогодні.
- Що з тобою? - А що?
Ти змусив її хлопнути дверима перед носом.
- Вона сказала, їй треба готувати обід. - Її довелося випхати тебе.
- Що? Я був хорошим сусідом. - Ти докучливий сусід.
Люди зустрічатимуть тебе і тікатимуть у зворотному напрямі.
Ні, люди бігтимуть до мене, оскільки я покажу їм,
що я такий тип чоловіка, який готовий пересунути важкі меблі,
чи винести шафу або відвезти в аеропорт.
Оскільки, я хороший сусід. Це нісенітниця.
Ви нічого не розумієте.
Я навчився готувати
на норвезькій пароварці, пливучи по Амазонці.
Коли ти це робив?
Влітку, після того, як мене вигнали з Гарварду.
Я думала, що тебе вигнали з Ексетеру.
Мене вигнали з обох із дуже різних причин.
Тож я йду на екзамен з економіки
і чую цю волинку. Я йду в сквер,
і там вуличний музикант грає шотландські балади.
Він поклав його капелюх, люди проходять поруч, кладуть гроші.
Я думаю: "Це хороша ідея".
Так що я сідаю поряд з ним, знімаю капелюха,
і починаю співати своїм кращим шотландським акцентом.
Я знаю всі слова, а він каже мені забиратися
Бо він не просив тебе співати і хотів заробити усі гроші.
Точно. Так ми обмінюємося парою слів,
і покидьок кидається на мене. Цей кістлявий покидьок кинувся на мене.
І ми влаштовуємо грандіозну бійку прямо на його волинці,
і я так завівся, що споганив свої штани.
Ясно, що я не здав свій іспит.
Вони викинули тебе за один нескладений іспит?
Ні. Через семестр після цього я зареєструвався на 75 курсах,
і тоді вони визначили, що я не підходжу Гарварду.
Ісус Христос.
Дівчатка? Дівчатка?
Я вийду на пару годин.
Приємного вам відпочинку.
Я повернуся перед північчю чи після опівночі.
Спіть солодко.
Лайно.
- Зніми ланцюжок з дверей, будь ласка. - Де ти був?
Відчини кляті двері.
Ми прокинулися, а ти пішов. Фейт справді перелякалася.
Не закривай на ланцюжок.
Якщо хто-небудь і правда захоче увійти,
їх не зупинить цей жалюгідний ланцюжок.
- Тебе зупинив. -Я не намагався увійти.
Мама на телефоні.
Дякую. Дуже дякую.
Алло?
Усе чудово, Мегі. Ніхто не постраждав.
Я говорив їм, що вийду, але вони спали.
Що я повинен робити, будити їх щоразу, коли захочу вийти?
Вона дізнається, що він не справляється.
Він п'яний.
Думаєш, це добре, що мама дізнається про це?
Я був в "Феніксі".
- Випив зі своїм другом. - Вона приїде раніше.
Так, Мегі.
"Літій".
- Гаразд. - Допоможіть мені відчинити двері.
Так, пам'ятайте, дівчатка мама приїде в п'ятницю,
так що давайте приберемо в квартирі.
- Тобі потрібно розпакувати коробки. - Ми повинні всі разом прибрати.
- Вони твої. - Ми не знаємо, що з ними робити.
- Ми не просимо прибирати у нас. - Чудово! Лайно!
Який милий клятий день.
О, якого дідька. Що за біс?
Прокляття...
Привіт, старий друже.
Тату!
Що, досить непогано, так?
- Це прекрасно. - Ми в захваті.
Просто не дивіться туди.
Це мачете?
Серйозна справа, якщо так.
У Гітлера Тільки одно яйце
У Геринга Два, але дуже дрібних
У Гіммлера Щось схоже
Але у Йозефа Геббельса Ніяких яєць
Взагалі
- Що це за полиці? - Тато зробив.
- Це просто полиці. - Але все на них.
- А не на підлозі. - Так.
Коли ви познайомилися з татом в університеті, він був таким, як зараз?
Він був кумедний, співчутливий.
Він знав усе про природу.
І в нього була робота, яка йому дуже підходила.
Він був незрівнянним дизайнером освітлення.
Але, зрештою, це була занадто велика напруга.
І я не знала...
Я не знала про маніакальну депресію.
До того ж, у шестидесяті в усіх були нервові зриви.
Ось чому я не розуміла, чому це так важливо.
Ти, напевно, шкодуєш, що вийшла за нього.
Ні.
Ніколи.
Було так важко вибратися на цих вихідних.
Але я страшенно рада, що вибралася.
Схоже, це якраз те, що треба.
І це піде нам на користь.
Проект у роботі Нічого не міняти
У роботі Не чіпати
Не ЧІПАТИ клей сохне
Обережно!!! Ланцюг в олії
ЗАЛИШ ПОГРАЄМО ПІЗНІШЕ
- Тату! - От як буває,
якщо два тижні не розчісуватися.
Тату, якщо ти не вимиєш посуд, я сама вимию.
Гаразд.
- Ти робиш мені боляче. - Пробач.
- Я сама! - Та будь ласка.
Де губки?
- А з цією що не так? - Смердить.
Бо хтось залишив її в брудній воді.
Я ж казав,
що її треба прополоскати і вичавити.
Та їй років з п'ять. Вона огидна.
Ми не викидаємо корисні речі.
- Та ти нічого не викидаєш. - Це чудова губка.
- Їй ще мити і мити. - От сам і мий!
От і вимию!
Цією губкою.
Я більше не хочу про це говорити.
Чого ти кричиш і бурчиш?
Кем?
Інерція вже не та, але ми її повернемо.
Я купив нову губку.
Ми з Фейт придумали для тата ідеальну роботу.
Продавати млинці на Гарвард-сквер, як у Парижі.
Млинці в тебе смачні.
Обожнюю за копійки відморожувати дупу в січні.
- Мені шоколадні й кокосові. - І нам.
Це в меню.
І там повно матерів-одиначок.
Увесь час наглядають одна за одною,
збираються на каву,
але хоч би раз запитали, як у мене справи.
Хоч би раз запросили на каву.
Я точно знаю, вони ще позавчора пішли на вечірку з вином.
- Співчуваю. - Ні.
- Не треба було сміятися. - Що?
Це ж смішно.
- Навіть дуже. - Я жалюгідний.
- Жалюгідний скиглій. - Зовсім ні.
Ось чому мене нікуди не звуть.
Вони мене обходять, як тільки бачать.
Ні, слухай. Вони побоюються чоловіків.
Особливо, одружених і з дітьми.
Я ж не зовсім одружений.
Ми ж сім'я.
- Мегі. - Що?
Ми так і будемо?
Приїжджатимеш додому по вихідних і розташовуватися на дивані?
- Поки що. - Мегі.
Що?
Ми не спали разом із тих пір, як я зірвався.
- Мені не терпиться. - Кем.
Тобі теж, ти просто цього не розумієш.
- Кем, я просто... - Мегі.
А давай просто пройдемо цю фазу?
Вона закінчиться, і подивимося, як піде.
- А що потім? - Я не...
Коли закінчиться? Ти переїдеш сюди?
- Не знаю. - Що буде з нами?
- Куди мені подітися? - Я не знаю.
Зате я знаю, що знадобиться стабільне, тривале зусилля.
О, так, яка сексуальна відповідь.
Це чесна відповідь.
Так що, це перевірка? Тобто...
Ні. Не треба так вважати. Ти не любиш перевірки.
Тільки якщо це не така перевірка.
Зима
Охолоджувальної рідини замало.
І нові покришки б їй не завадили.
Замок застряє.
- Тут немає підлоги! - Зате двигун класний.
Тут немає підлоги і дах проржавілий.
У мене двоє маленьких дітей, це небезпечно.
Що скажете на 300 готівкою?
І фургон на додаток.
Тату, Амелія плаче.
Це ти завжди плачеш.
Більше ні. Я присягнулася більше не плакати.
Що сталося?
А що буде з фургоном?
Він нікому не знадобиться.
Я думала, ти плачеш через цю машину.
Та машина теж була жахлива.
Говоріть голосніше, дівчатка.
Прабабуся народилася в 1888-му.
Пропоную після обіду зіграти в "Вісімки".
- Авжеж! - Треба казати не "авжеж", а "так",
люба.
Дякую. Їм мама постійно нагадує.
- А як їх мама поживає? - Прекрасно.
Приїжджає на вихідні,
але на разі залишилася в місті, готуватися до іспитів.
Але ми справляємося. Правда, дівчатка?
Гей-Джей, передайте Бетті, що печеня прекрасна.
Слухаюся, сер.
Дівчатка, ви не вважаєте незвичним, що мама в Нью-Йорку?
Вона хоче мати більше можливостей для кар'єри.
Каже, жінки можуть займатися чим завгодно.
Вона справжній старатель, так?
Ми віддаємо перевагу слову "боєць".
Я попрацюю з машиною.
Дівчатка кажуть, у неї немає підлоги.
Не було. Ось що я стягнув з комори.
- Бетті дозволила. - Підноси для випічки?
Ступати все одно не можна,
зате вони захистять від холоду і бруду.
Кем, я так пишаюся тим,
що ти самостійно дбаєш про дівчаток.
Дякую.
Я зараз здебільшого користуюся Лінкольном.
Тому ти візьми Бентлі.
Бентлі?
Тут є підноси для їжі. Можна обідати в машині?
Вікна відкриваються! І тут є підлога!
Так пахне!
Гага, ми живемо в квартирі з пониженою оплатою.
Я знаю. Я за неї сплачую.
- І ми за це вдячні. - Нісенітниця! Вона дешевша за бруд.
Суть у тому, що я не зможу дбати за Бентлі.
Не можу собі дозволити заправити її бензином.
Якщо ти просиш гроші на бензин...
Ні, не прошу.
Дівчатка люблять вчитися.
Але в нинішній школі їм нічого робити.
Якщо ти дійсно хочеш допомогти,
вони б розквітнули у приватній школі.
Навряд чи це буде для дівчаток хорошим прикладом.
Ти так не вважаєш?
Напевно, ні.
Пробачте, що я не взяв Бентлі.
У цьому немає сенсу.
Розумію, ви розчаровані.
Треба було взяти і продати її, купити візок з млинчиками і заробити,
- ...щоб ми не були такими бідними. - Хоча млинчики смачні,
на них особливо не розживешся, тим більше під час кризи.
Тоді можна було продати Бентлі, і у нас були б гроші.
Вона б не дозволила продати машину.
- Вона віддавала її тобі. - Це не так.
Важко пояснити.
У нас була можливість мати те, що хочуть інші люди.
Бо те, що в нас є, нікому не потрібне.
- Тато зробив щось неймовірне. - Правда?
Вгадай, скільки я заплатив за парковочне місце?
- Боже. - Аніскільки.
Безкоштовний сир тільки в мишоловці.
- У нас для тебе сюрприз. - Так.
Це Джок, наш пес!
- Нам його тато купив! - Амелія дала йому ім'я.
Чому він так поводиться?
Його кривдили,
і якщо тато йде, він засмучується.
Він обожнює тата! Тато його врятував.
Ми над цим працюємо.
Це нова машина?
Колишній власник його кривдив, але тато його врятував.
- Хто хороший хлопчик? - Джок!
- Стійте! Зачекайте!
- Джок, ні! - Стій, Джок!
- Повернися! Поганий пес! - Джок, повернися!
Фу!
Усе, давай!
Кидок!
Вступай і грай, як слід.
Є!
Ці дівчатка в нашому будинку живуть?
- Так, тільки вони злі. - Злі?
На них однакові шапочки з помпонами.
Хіба вони можуть бути злими?
Гей, дівчатка! Хлопчик!
Ідіть сюди! Пограємо в баскетбол.
Вони злі?
Граємо!
Так, Амелія! Дави його!
Тягнися, Амелія!
Вище за руку!
- Так, пустіть її. - О, так!
Нормальні діти. Треба буде їх запросити у гості.
- Ні за що. - Краще здохнути,
чим пустити людей в нашу діру.
Вони рвуть мені душу.
Весна
Ось і ми Ми пірати
Ми змусимо вас Драїти палубу
Ось і ми Ми пірати
Фейт, люба,
прибери свої речі зі столу.
Я зайнята.
Скоро вечеря.
Було б непогано, щоб нам було, куди сісти.
- Пізніше. - Ви підете по дошці
По дошці, дошці, дошці
- Негайно. - Ось і ми
Негайно!
Ти такий злий! Я тобі не обслуга!
Ні, чорти забирай! Я тут обслуга!
Я для вас готую, прибираю,
воджу вас і розбираюся з усіма потребами!
Ви зі мною поводитеся, як з покоївкою!
Піду я звідси!
Джок, припини! Не гавкай!
Ні. У нас немає няні.
Не потрібна вам няня.
Але зараз темно. Нам страшно. Фейт злякається.
Вам пора загартовуватися. Чого боятися?
- Вовків? Вампірів? - Насильників!
Якщо постукає насильник, не пускайте його.
А якщо він силою увійде? Вони такі!
- Бийте по яйцях! - Ні!
Мені треба звідси піти! Не можу більше!
Мені треба до дорослих, досить з мене розпещених настир!
Відпусти ногу!
Мені б тільки...
Привіт, Кем. Ти вгору?
Напевно.
Допомогти скласти білизну?
Здається, я щось забула у пральні.
Бачите? Ланцюжок даремний.
Він тільки вселяє фальшиве відчуття безпеки,
а це останнє, що вам треба. Пробачте, що я вас налякав.
Ми будемо сміливіші, тату. Обіцяю, наступного разу.
Лягайте спати. Мені тут ще прибирати.
Замок нікчемний.
Як розуміти, що ви - силач?
Я виступав з цирком Ріплі,
в мене було шість номерів.
Мене душило шість чоловік.
Я забивав по 40-50 цвяхів одним ударом кулака.
Рвав канати по два сантиметри.
Тягнув пожежну машину зубами.
Дозволяв шістьом чоловікам себе душити.
Є в залі серед глядачів шість чоловіків, які бажають піднятися
і задушити цього чоловіка?
Ви досі виступаєте з силовими трюками?
Літо
Що сталося з Валіантом?
Я не сказав? Він згорів.
Сигарети = Смерть
ХІРУРГИ ПОПЕРЕДЖАЮТЬ: ВИ ПОМРЕТЕ!!!
Дві пачки на день забирають 10 років життя
ЛЕГЕНІ МЕРТВОГО КУРЦЯ
Я в депресії.
Як же інакше? Пес від тебе втік.
Сім'я видає тобі гроші на виживання,
ти дратуєш людей.
Ви забули про мій геморой.
- Ти куди зібралася? - Зустрічаюся з Кім, Елі і Тургуд.
- А мені можна? - Напевно.
- А мені? - Ні за що!
- Ми з друзями граємося! - Приведіть їх сюди.
- У цю діру? - Досить так казати.
Тату, тобі не можна гратися з дітьми, це дивно.
У нас має бути своє життя, а в тебе - своє.
Звідки йому взятися,
якщо ви мені не дозволяєте нічого робити?
Гаразд! Ми будемо біля столів для пікніка.
Карта смерті.
Отже, я помру?
Ну, ми всі коли-небудь помремо. Почнемо знову.
Ні в кого з вас немає запальнички?
- Ні? - Давай закінчимо в тебе вдома.
Батьки щойно купили новий диван.
- Нічого, я знайшов. - А в тебе?
Брат готується до вступу на юридичний.
Приходьте до нас додому.
Кем, можна тебе на хвилиночку?
Що?
Я зараз вийду з себе.
Ми дозволили тобі з нами пограти.
Але не запрошувати в гості.
- Але буде весело. - Не весело, а принизливо.
Тобі на пальцях роз'яснити?
Я зроблю чаю і грінки з корицею. У нас купа настільних ігор.
- Люди побачать, як ми живемо. - Та яка різниця? Ви не винні.
Скажіть, що в тата депресія, і біполярний розлад,
чи як там це називається.
Не можна відштовхувати друзів через мене.
До біса! Забийте і забудьте.
Попереджаю, ви нічого подібного не бачили.
Я вже бачила безлад.
Але не такий.
Я збігаю закрити татові двері.
Ми привели друзів.
Справді?
Навіщо вам стільки речей?
У тата полярна хвороба.
Біполярний розлад. Маніакальна депресія.
У мене такий дядько. Він теж живе, як свиня.
Оце круто.
ХЛОПЦІ І ДІВКИ
Ставки більше не приймаються.
Грінки з корицею і чай?
- Так! Мені! - І мені, будь ласка.
- Що я виграла? - 32.
Хто-небудь хоче
навчитися пекти шоколадні трюфелі?
Я!
А що на обід?
Вище! По носу, по яйцях.
Осінь
Ви з татом можете куди-небудь сходити.
Нам не потрібна няня.
Ми раніше лякалися, а тепер припинили боятися.
Ви так виросли.
Здається, я не чорна.
Чорна, звісно.
А виглядаю білою.
Але ти чорна.
Фейт виглядає чорною, а я схожа на тата.
Тому що ти суміш нас обох.
Ніхто мене чорною не вважає.
Амелія, ти чорна.
У тебе мама чорна.
Отже, ти чорна.
Якщо тобі так спокійніше, казатиму, що я чорна.
І нехай думають, що в мене марення.
Це смішно. Звісно, вона чорна.
У неї ж мама чорна. Вона просто безглузда.
- У дівчаток все гаразд, так? - Знущаєшся?
Минулого тижня
- ...Амелія побила шкільного задираку. - Що?
Так копнула по коліну, що йому знадобилися милиці.
Я так пишаюся.
Схоже, в тебе все гаразд.
І в тебе, Мегі. Але хто його знає?
Буде краще, коли я знайду роботу і повернуся сюди.
Дякую. Я так тобі вдячна за цю можливість.
Досить спати на дивані, проведи ніч зі мною в ліжку.
Ні. Я не можу зайти до тебе в кімнату, Кем.
- Чому? - Це за межами розуміння.
У тебе там три велосипеди.
- Це причина чи що? - Так!
І банки розчинника для фарб!
Минулого разу я вийшла звідти
з плямами від моторного мастила на штанях.
- Кем, це смішно. - Я приберусь.
Було б непогано. Вона б стала затишніша.
Ти раніше нічого такого не казала.
Я втомилася пиляти тебе за кімнату. Ти ж дорослий.
Ти не знаходиш мою кімнату затишною?
Ні! Ні я, ніхто інший. Навіть ти, я упевнена.
Безперечно. Я там приберу.
Два дні, не більше. Ось побачиш, начищу до блиску.
Гаразд, побачимо.
- А до того? - Що?
Є ж затишний куточок у під'їзді.
- Що скажеш? - Закінчилися мої під'їздні дні.
У тебе були під'їздні дні?
Мегі Стюарт.
Я скоро отримаю ступінь магістра з бізнесу з Колумбійського університету,
у мене прекрасні рекомендації від професора Уїлсона,
і мені пропонували тимчасовий контракт у Нью-Йорку у І. Ф. Хаттон,
але я вважала за краще б "Говард і компанія".
- І. Ф. Хаттон? - Так.
- Неймовірно. - Так.
- Навіщо повертатися в Бостон? - У мене тут діти.
Діти? Хлопчики? Дівчатка?
Двоє дівчаток.
Вони дуже незалежні.
Я можу затримуватися допізна і приїжджати раніше.
Велике спасибі. Ми з вами зв'яжемося.
Так.
Дякую, що приділили мені час. Дякую.
Тату, на омлет потрібно більше олії?
Півложки.
- І нехай смажиться до коричневої кірки. - Зрозуміла!
Ти почав мій костюм?
Який?
Я танцюю фламенко у шоу талантів.
- Ти шиєш мені спідницю. - Точно.
- Конкурс завтра. - Точно, я пам'ятаю.
- Я так і знала, що ти забув. - Так.
Я виконаю обіцянку.
Хочу блискучу і пишну.
Звісно, люба.
Пара дурниць.
Потрібно зробити таку саму, але в 200 разів більшу.
Є, є!
Ні, ні!
Хай тобі! Лайно!
Хай тобі!
Ось так, так.
Сама шиється.
- Алло. - Вгадай, що я зробив.
Кем, зараз п'ята ранку.
Я зшив твоїй дочці неймовірну спідницю.
Блискітки, краса.
Круто. Але тобі б поспати.
Але я не втомився, люба.
- Кем. - Мегі.
Назви хоча б одного батька в Америці,
який шиє зараз дочці спідницю для фламенко.
Ти приймаєш літій?
Взагалі, я не приймав літій, відколи ти поїхала.
Виявляється, якщо весь день попивати пиво,
я зберігаю стабільність.
Алло.
Ну, що скажеш?
Найкрасивіша спідниця на світі!
Малятко, ти схожа на русалочку.
Я люблю тебе, тату.
Привіт.
- Послухай мене. - Що?
Це нездорово.
Ти обіцяв приймати літій.
Ти обіцяла любити мене вічно, в горі і в радості.
Даруйте, в нашому закладі прийнято носити краватку.
Я ось що скажу щодо літію.
Ніхто не знає, чи допомагає він,
і який довгостроковий ефект.
Те ж стосується галоперидолу, хлорпромазіну, вальпроєвої кислоти,
та інших так званих ліків.
Я просто піддослідний кролик.
Ти б і не помітила, що я кинув їх приймати,
якби я не сказав.
Я ідіот, саморуйнівний баран.
- Ні. - Дякую.
І тому ти повинен узяти на себе відповідальність
за свій стан.
Як ти взяла на себе відповідальність за дітей?
- Це несправедливо. - Я знаю.
Знаю, як важко тобі приїжджати сюди кожні вихідні.
Я знаю, знаю.
Приїжджати не важко. Важко від'їжджати.
Усі дивляться на мене, як на найгіршу в світі...
- ...матір. - Хто так сказав?
А я лише хочу забезпечити дітей.
Кем, у твоєї сім'ї блакитна кров.
Коли білі живуть у бруді, їх вважають ексцентричними.
Коли чорні живуть у бруді, це нікому не подобається. Повір.
Якщо це допоможе,
мій бруд теж нікого не зачаровує.
У мене ніякого прогресу з спальнею не вийшло.
Я вирішила працювати у І. Ф. Хаттон.
У Нью-Йорку.
Мегі, я більше не можу так сам...
- Ти їм потрібна. - Ти не будеш...
- Я не прошу. - Ти мені потрібна.
Я знаю. Я тебе не прошу. Пора мені забрати дівчаток.
Забираєш дівчаток у Нью-Йорк?
- Так. - А як же ти й я?
Як же ми? Що? Ні!
Я так і знав!
Я так багато чого в тобі люблю.
- Скотч з содовою, будь ласка. - Кемерон.
Послухай мене.
Я все одно в тебе вірю.
І не хочу здаватися. Не хочу.
- Але я не можу. Не можу. - Що? Ти взагалі...
Ти хоч намагалася знайти тут роботу?
Чи ти відразу так розрахувала?
У мене був план. Я повертаюся після навчання,
знаходжу роботу. Може, ми будемо разом,
може, ні.
Але ми все одно будемо сім'єю, роститимемо дівчаток разом.
Але мені не знайти тут роботи. Не виходить.
Фірмам Бостона я не потрібна.
- Чому? Чому ти їм не потрібна? - Бо це Бостон.
Їм потрібні такі, як ти.
Хочеш працювати в Бостоні? Я влаштую тебе на роботу.
Добре виглядаєш, Кем. У тебе все добре?
- Ні, не зовсім, Діккі. - Мені шкода це чути.
Мегі щойно отримала магістра з бізнесу.
Я чув. Молодець.
Мені цікаво, чому для неї тут немає місця? Ця ж сімейна компанія.
Кем, я б хотів, щоб тут було місце,
- ...але у нас зараз немає такої посади. - Хочеш сказати, що коли коледж,
закінчить Діккі молодший і як його там...
- Самнер. - Вони не опиняться тут?
- Мій другий син. - Прокляття, Діккі!
Я знаю, як це працює. Посада для них просто з'являється.
Ось чому тебе ніколи не запрошують на Різдво.
Та чхав я на ваше Різдво!
Найми мою дружину!
Вона працює в 50 тисяч разів старанніше за будь-кого з вас.
Мені доведеться попросити тебе піти.
Ні! Ти хоч уявляєш, як це важко?
Ти уявляєш, чим вона пожертвувала?
Їй потрібна робота тут! У Бостоні, чорти забирай!
Візьми себе в руки! Хай тобі!
Припини! Опануй себе!
Кем?
Кемерон?
Кем.
Ти чому мокрий?
Дівчатка сплять?
Так.
Фейт показала тобі спідницю?
Так.
Красива.
Я не зміг знайти тобі роботу в Бостоні.
Нічого.
Я стрибнув у річку.
Я за ними сумуватиму.
Я знаю.
Нью-Йорк такий небезпечний. Де ми житимемо?
Я знайду безпечний район.
- А де ми вчитимемося? - Я з цим розберуся.
Там на велику не покататися.
Покатаєтеся, коли приїдете сюди.
А як же тато? Хто про нього подбає?
Тато може сам про себе подбати.
Ходитиму в кіно і на прийоми. Влаштую собі авантюри.
Авантюри - погана ідея.
Якщо нас не буде,
він буде надто багато пити і припинить про себе піклуватися.
Це не так.
- Йому без нас буде самотньо. - А це так.
Турбуватися про вас самому - це складно для батька.
- Як? Ми ходимо до школи. - Він возить нас, куди ми хочемо.
Я бачила більше дорослих фільмів, чим мої друзі.
Він дістав "Що б не сталося" в оригінальному виконанні.
Йому треба відпочити. Татові треба відпочити.
Коли я хворіла, він порізав для мене ківі і полуницю,
виклав на тарілці квіточками.
Це правда. Виклав.
Дівчатка, ви відвідуватимете тата,
а тато відвідуватиме вас.
Нью-Йорк - неймовірне місто.
Вам сподобається. Обіцяю.
Я не можу відвідувати вас у Нью-Йорку.
Надто багато метушні й шуму,
повно народу на вулицях ночами,
це виводить мене з ладу.
Я думала про це.
Я розумію, чому ти не хочеш більше зі мною жити.
Батько з мене набагато кращий, ніж був чоловік.
Знаєш, що мені вчора сказала Фейт?
"Річ у тім, що тато завжди поруч.
Завжди на місці".
Я думав, їх це дратує.
У мене є план.
Я працюватиму і зароблятиму.
Дівчатка залишаться тут з тобою нехай катаються на великах,
граються з друзями.
Але ми відправимо їх до хорошої приватної школи,
де їм буде цікаво. Я наполягаю.
Ти впевнена, Мегі?
Якщо я заберу їх у Нью-Йорк, вони будуть замкнуті,
як тварини в темній квартирі,
а мене не буде до восьмої вечора щодня.
А я не бажаю такого для них.
Мої дітки.
Рік по тому
Тримай рівновагу, Амелія. Цілься у ворота.
Чудовий удар, Амелія!
Так, цілишся, набігаєш, удар!
Молодець, подруга Амелії!
Чого твій тато увесь час приходить на тренування?
Йому більше нічим зайнятися.
Тату, Ені кличе мене на ночівлю. Можна мені піти?
А мене Фіфі покликала в кіно.
Я щойно вмовив Еліота Перкінса позичити нам човен.
Я думав влаштувати пікнік на річці.
- Пізно вже на пікнік. - Лише четверта година.
Я дуже хочу до Ені.
А вона не хоче поплавати на річці?
- Тату. - Я серйозно. Вона живе в Бостоні.
Часто їй доводиться кататися на човні?
- Вона їздить на потягу. - А Фіфі?
Чи не захоче вона поплавати на човні?
Її за 20 хвилин мама забирає. Можна мені?
Нам ні за що не знайти човна
у такий красивий день.
Мабуть, доведеться відправити річку на біс якнайдалі.
Я чула, що річка просто препогана.
- Бувай, тату. Ми тебе любимо. - Бувай, тату. Дякую.
- Ми любимо тебе. - Гаразд.
Бувайте.
Любі, я так вами пишаюся. І мама.
- Чому? - Просто так.
- Бувай. - Бувай.
Я вас люблю.
- Не роби так. - Як?
- Не дивися, як ми йдемо. - Я просто дивився.
- Не треба. - Чому?
- Ми почуваємося винними. - Я не хотів.
Хотів! Навіщо ще так безпорадно стояти?
Я дивився, як ви йдете через поле.
Це не заборонено.
Тату, ми зараз підемо.
І не обертатимемося. І не повернемося.
Я й не прошу.
- Я люблю тебе, тату. Бувай. - Ми любимо тебе. Бувай.
- Не плач. - Не виходить.